Maghreb. Min kjære Shahzadi.
Jeg frykter min tid er knapp, og jeg må sørge for rikets sikkerhet.
Min lojale rådgiver Maghreb.
Du har lenge vært folkets visir.
Ingen andre kan fylle dine sko.
Takk, min sultan. Mitt eneste ønske er å fortsette å tjene vårt folk.
Det skal du også, Maghreb.
Du blir i rollen som vis og pålitelig rådgiver.
Etter min død skal prinsesse Shahzadi regjere som sultana av Bagdad.
Det er Allahs vilje.
Nei, det er min tur. Det er min rett.
Ingen kvinne har noensinne styrt vårt folk. Det hadde vært en vederstyggelse.
Det er mitt ønske og min ordre.
Shahzadi har vist seg verdig i sin hengivenhet til folket.
Tidene forandrer seg.
Hun har fortjent retten til å regjere i mitt sted.
Sånn skal det bli.
Det... Det er helligbrøde. Flytt dere.
Han kan være en smule vanskelig.
Min datter, du klarer dette.
Se og lær, lille venn.
Gi meg kraft, du mørke. Jeg befaler dere å komme til meg.
Der er du. Min, bare min.
Jeg er fremdeles ikke sterk nok!
Tålmodighet. Tålmodighet.
Hvis du ikke kommer til meg, skal jeg ta meg inn i hulen alene.
Da får vi se hvem som får innta tronen som sultan.
Fars yndlingshage. Det er passende at vi ærer hans minne nettopp i dag.
Ja.
For bare her finner man blomster like vakre som du, Deres Høyhet.
Jeg har alt tilgitt ditt utbrudd i min fars gemakker.
Jeg er takknemlig, men det er mine ekte følelser.
- Blomstrende smiger, visir. - Oppriktige lovord.
- I dag er jeg bare Maghreb. - Ja.
Er det ikke godt å slippe embetets lenker iblant?
Ja, det er det. Kanskje vi kan gjøre dette oftere?
Se der!
- Jeg elsker akrobater. - Tankeløse små apemennesker.
- Jeg trodde Bagdad-folk var sjenerøse. - Gi dem litt tid.
- En feirende by har penger. - Og noen vil komme til oss.
Det brenner! Achmed!
Stopp tyven! Hjelp!
Svært imponerende.
Jeg vil belønne den unge mannen.
Ja, virkelig. Svært imponerende.
- Takk! - Det er min jobb. Apropos det.
Jeg var midt i arbeidet da det skjedde. Kanskje du kan tenke deg...
Skulle jeg betale deg for tjenesten?
I Koranen står at man skal gjøre gode gjerninger, så venter paradiset.
- I mellomtiden... - I mellomtiden? Det husker ikke jeg.
- Men det burde vel stå i den? - Nei.
Slipp meg!
- En feil. Ikke som det ser ut. - Det er nok akkurat som det ser ut.
Men ikke min sak. Noen vil snakke med deg.
- Hellet ditt har visst snudd. - At du fanget tyven, var imponerende.
Hva heter du, akrobat?
- Aladdin. - Unnskyld, jeg hørte deg ikke.
- Aladdin, Deres Høyhet. - Du kan stige fram, Aladdin.
Jeg biter ikke, Aladdin. Kom hit, ta det rolig.
Denne amuletten har vært i familien min i mange år.
Den har beskyttet meg fra ondskapen og nå skal den beskytte deg.
- Det er for mye, Deres Høyhet. - Han har rett, altfor mye.
Ditt mot fortjener en belønning.
Jeg vil at du tar den.
Hyggelig å treffe deg, akrobat Aladdin.
- Hva skjedde nettopp? - Allah ga ham øyne, men han ser ikke.
- Hold opp. Du er ingen hellig mann. - Rettskafne ord fins i hver manns munn.
Aladdin, vet du ikke hva byen feirer i dag?
- En sultan abdiserer, en ny kommer. - Ikke sultan, sultana.
Ja, din dust. Du traff nettopp Bagdads herskerinne.
Vent... Hvordan kunne jeg overse det?
- Du ble vel fortryllet av hennes sjarm. - Jeg tenkte det samme.
- Hun så ut til å like akrobat Aladdin. - Det tenkte jeg også.
Dere er gale, begge to. Hun lekte bare med en bonde.
Bønder får ikke gaver av sølv. Elven har dypere strømmer.
Allah har sagt...
Mine venner, gi meg et øyeblikk til å samle tankene.
Jeg kommer tilbake.
- Jeg antar at du vet hvem jeg er? - Vær hilset, visir.
- Vel møtt, akrobat. - Aladdin.
Palasset kan trenge en som du, med dine ferdigheter og talent.
Jeg har alt fått min belønning fra palasset.
En mann som du tar ikke imot almisser.
- En mann som jeg? - En ekte mann tjener sin lønn.
Jeg tilbyr en stilling der betalingen er langt større enn belønningen.
Hva kan være verdt mer enn det?
Kanskje en invitasjon til audiens hos sultanaen?
- Sultanaen? - Hun trenger en med dine talenter.
- En akrobat, altså? - Det stemmer.
Hjelp meg med oppgaven, så eskorteres du til palasset, der du kan fortsette.
Hun så en modig, oppfinnsom ung mann. Du vekket interessen hennes.
Kom an. Vi må nå målet vårt før månen er full.
- Vennene mine trenger meg. - Din sultana trenger deg akkurat nå.
Hun venter på vår gjenkomst. Kom nå, vi må gå med en gang.
Han flørter med prinsesser og rir med kongelige.
- Blir man anholdt for at man flørter? - Han ser ikke anholdt ut.
Han ser ikke glad ut heller. Noe er på gang.
Blåser Allah opp en sterk vind, så må mennesket ta den kursen.
- Vi må hente hester og... - ...og følge etter. Jeg er enig.
Det er virkelig ødemark. Jeg trodde ikke det fantes noe her.
Ørkenen har mange hemmeligheter, akrobat.
Aladdin. Jeg heter Aladdin.
Navn og titler kan byttes ut og er uviktige, syns jeg.
Nå, visir. Hva vil du meg?
- En demon! - Det er bare et kar.
Allahs vilje flyter gjennom meg. Jeg er en hellig mann som utfører hans vilje.
- Hva ønsker han? - Der inne fins en enorm skatt.
Et skattekammer som har gått fra sultan til sultan siden tidenes begynnelse.
Jeg har lurt på hvor pengene kom fra.
Det er en lampe som symboliserer sultanaens rett til å regjere.
Hent lampen, så hun kan velsigne den -
- og lever den tilbake, så den venter på neste regent.
Det fins hinder i hula og jeg er for gammel og sliten til å møte dem.
Staven lyser opp din vei og tauet hjelper deg med nevnte hinder.
Rull det ut og legg det i alle hull du støter på.
Vær tilbake før månen går ned. Da kan jeg åpne den først neste fullmåne.
- Jeg får noe å fortelle for sultanaen. - Ja, det får du. Gå nå.
Han sa "slipp det, så faller det".
Ved profeten...
Så hver ny sultan og visir gjør denne reisen.
Ild nå igjen.
Man kan vie hele livet til å finne den ekte lampen.
Det har visst noen gjort.
Kunnskapens lys tilintetgjør uvitenhetens mørke.
Endelig.
Visir!
Takk. Våg ikke røre Bagdads sultan!
Nei! Nei!
- Hvor er Aladdin? - Vi følger sporet når han har passert.
Vi må dra nå.
Gjør denne en til sultan?
Der, se!
Som en velkastet pil, har Allahs vilje ført oss hit.
- Takk, o vise. - Det holder. Aladdin trenger oss.
- Vår venn er begravet, vi kom for sent. - Jeg savner ham alt.
Han skylder meg 30 drakmer.
Det er bare 20!
- Ved profeten! - Aladdin!
Jeg prøvde å si at du levde.
- Du ble forslavet og siden begravet. - Begravet, men ikke forslavet.
- Visiren, da? - Det er en lang historie, mine venner.
Begynn fra begynnelsen, da.
Lampen unnslipper oss, lille venn.
Men jeg skal bli sultan og Shahzadi skal bli min brud.
Når månen stiger, skal jeg ta tilbake det som er mitt.
Da katapultet jeg meg ut av hulen og i armene på dere.
- Fortell om den spesielle lampen. - Et symbol for sultanens rett til styre.
En ny sultan eller sultana velsigner den, så returneres den.
Jeg har aldri hørt om den og jeg har bodd i Bagdad hele livet.
- Alle 23 årene. - Jeg er enig, noe er rart her.
Får jeg se kilden til alle problemer?
Det er definitivt en lampe.
- En vanlig lampe. - Hvorfor alle fellene, da?
- Hvem vet hvorfor ledere gjør ting? - Verdien for visiren gjør den verdifull.
- Vi kan selge den. - Jeg vet ikke...
- Vi brukte pengene våre på hestene. - Og visiren vil ikke betale deg.
Du kan selge amuletten.
Jeg gjør ren lampen, så selger vi den.
Det er noe spesielt med lampen.
Jeg er ånden i lampen. Du har kalt på meg.
Hvorfor gjemmer du deg, mester?
Reis deg, så jeg kan tjene deg.
Unnskyld, jeg har ikke kalt på deg.
- Du kalte på meg fra lampen. - Jeg sa at den var spesiell.
- Derfor ville visiren ha lampen. - Den feigingen!
Han sendte deg for å trosse de feller han burde ha beseiret selv. Han er uverdig.
- Gjør det meg verdig? - Verdig til å være visirens lampelakei.
Ja. Du gjorde rett som fortalte meg dette, dødelige.
Dødelig? Er du virkelig? En ånd?
- Er magi ekte? - Jeg kom ut av lampen.
I en røyksky. Sier det dere ingenting?
Det var da visiren åpnet den magiske hulen.
Visiren har samkvem med de mørke. Unngå ham for enhver pris.
Det blir vanskelig. Du forstår...
Han står mellom meg og en kvinne jeg har møtt.
Det liker jeg bedre.
Romantikk er min spesialitet. Hvem er denne kvinnen?
En kvinne over hans stilling.
- En kvinne jeg ikke våger sverme for. - Sverme? Det ga oss alle problemene!
- Innbilt svermeri! - Tviler du på min mesters følelser?
Kalte han deg sin mester igjen?
Den som maner meg fram, er min herre.
Jeg har en ånd.
- Vent, hvordan virker dette? - Hva ønsker du?
Skal jeg være ærlig så ønsker jeg akkurat nå et varmt måltid.
Et festmåltid til deg og vennene dine?
Hvorfor ikke? Ikke krydre lammekjøttet for mye.
- Jeg bare tullet. - Men ikke magen din, mester.
- Trolldom! - Ånd. Sett dere nå. Vær så god.
- Hvordan kan du alle sangene våre? - Ånd.
Stanken er verre enn en død skunks bak.
Vent.
Unnskyld.
Aladdin, ånden kan gi deg alt hjertet ditt ønsker.
Det kan jeg sannelig, mester.
Jeg har alt jeg kan ønske. Jeg har dere, mine gode venner.
Dere er som en familie for meg.
Jeg har helsen. Vi har et godt liv. Jeg mangler ingenting.
Ingenting mangler meg. Skal jeg være ærlig?
Det eneste som mangler, er kjærlighet.
Bare Shahzadi kan gjøre livet mitt komplett.
Shahzadi? Hun kan bli din.
Dessverre er jeg ikke henne verdig.
Hun er sultana og jeg er bare en gateartist.
- En borger. - Bonde.
En arbeider. En dust.
Ok, au.
Jeg ser problemet ditt, Aladdin.
Dere trenger å være likemenn. Jeg gjør henne til bonde.
Nei, du kan ikke ta det valget for henne.
Jeg...
Hadde vært jeg en prins, kunne hun vurdert meg.
Da gjør jeg deg til prins. Det virker for meg. Dødelige velger sin egen vei.
Jeg er bare til hjelp.
Hvordan blir man ånd? Hvor kommer du fra?
Vi blir født til det. Slaver under mystikken og dens kraft.
Er du og lampen ett?
Skulle lampen ødelegges, så hadde jeg vært min egen.
Så lenge den forblir hel, er jeg for evig bundet til den.
- Så du har ingen foreldre, ingen familie? - Jeg er som du ser meg.
- Hva er navnet ditt? - Mitt navn?
På titusen år og uendelig mange mester har ingen spurt om det.
- Jeg vil vite mine venners navn. - Ingen har kalt meg det heller.
Da endrer vi på det. Jeg heter Aladdin.
Aladdin. Mitt navn er for langt og vanskelig for dere å uttale -
- så du får kalle meg venn. Men jeg liker navnet Murat.
- "Et ønske som går i oppfyllelse." - Akkurat.
Nå, til saken. Hvis du ønsker å bli en prins -
- kreves korrekt antrekk. Reis deg. Opp.
Det er kanskje ikke på moten, for det er lenge siden jeg så det siste.
- Klærne dine, du ser ut som en prins. - Jeg sa at jeg hadde øye for mote.
Sultanaen vil kjenne igjen akrobaten Aladdin.
Det retter vi enkelt opp.
Imponerende. Ikke engang Allah ville kjent ham igjen.
- Allah ser gjennom innpakningen. - Innpakningen er verd mer enn gaven.
Hva snakker dere om?
Du er den samme, mester, men alle andre ser deg annerledes.
- Jeg vil ikke være annerledes. - Ditt indre blir aldri forandret.
Hun vil elske ditt ekte jeg.
Det mangler fremdeles noe.
Tilbake. Dette blir kronen på verket.
Hva betyr det?
- Ya Salaam. - Du tok ordene ut av munnen på meg.
Nå, mester? Oppfyller dette kravene du stilte?
Det duger nok.
Duger? Ved profetens skjegg!
Unnskyld, Murat. Jeg ville se hva du gjør om et ønske slår feil.
Ønskene mine slår aldri feil.
Sultanaen kan vel ikke finne noen feil ved dette?
Hun ser det aldri, hun forlater aldri Bagdad.
Da bringer jeg sultanaen hit.
Nei, nei, nei! Nei.
Ingen magi. Vi inviterer henne.
Hun bør komme til meg på egen hånd.
Ok, mester. Som du vil.
Det er fint å legge palassets byrder bak seg for et øyeblikk, ikke sant?
Dessverre er de aldri særlig langt borte.
Palassets byrder kanskje er altfor mye for en person å håndtere alene?
Derfor har jeg deg, min visir.
Jeg kan kanskje være mer for deg enn bare en visir, Shahzadi, hvis...
Sultana, en beskjed fra en kurer.
En kurer? Reis deg. En kurer fra hvem?
Jeg vet ikke, Deres Høyhet, men han red på en vakker hvitt hest.
"Hans Høyhet prins Ali Ababa" -
- "gratulerer sin kongelige nabo" -
- "og inviterer Hennes Høyhet til et festmåltid til hennes ære."
Hvem er Ali Ababa?
Jeg kjenner ikke til noen kongelig familie med det navnet, Deres Høyhet.
Ikke desto mindre, vi går dit.
Hun er her, mester. Hun kommer snart inn.
Jeg er klar til å ta imot dem.
Ikke helt. Vennene dine må ikke bli sett, ellers går alt til spille.
- Vent, hva? - Dessverre.
De får utmerket mat i sine gemakker, mester.
- Nåvel. Det var et av to problemer. - Det stemmer.
Du, min stilige venn, må gjøre en storartet entré.
Hvilke fantastiske rikdommer.
Virkelig. Hvordan har sånn rikdom unngått oss?
- Hvordan har den unngått meg? - Hvor er vår vert?
Endelig møtes vi. Hyggelig å treffe deg.
Vær hilset, ærede gjester.
Velkommen til mitt enkle hjem, Deres majestet.
Enkelt?
Takk, Deres Høyhet. Får jeg presentere min mest hengivne visir?
Maghreb Arshad al-Badour.
Det var vennlig av deg å invitere oss.
Hjemmet ditt er virkelig vakkert.
Vær hilset, Maghreb.
La meg vise dere rundt litt før supeen.
Det er meg en ære, Deres Høyhet.
Jeg hadde vært beæret om du kalte meg Ali, Deres Majestet.
- Han behandler meg som en lillesøster. - Dere har kjent hverandre hele livet.
Hun har ingenting som jeg ikke har.
- Vi kjenner hverandre. - Da vet du hva han bærer i hjertet sitt.
Jeg kanskje stjeler kokken din, prins Ali.
Rettene du serverte var fantastiske. Jeg kjente ikke til halvparten av dem.
Ikke jeg heller.
Kokken min er relativt ny i regionen.
For et hyggelig tidsfordriv. Hagen din er herlig.
- Jeg vant igjen. - Jukset, mener du.
- Du sårer meg. Jeg er misforstått. - Jeg forstår deg alt, skurk.
- Nå har du gått for langt. - Slapp av! Det er bare magiske penger!
Det er alltid de ærlige som får lide! Slipp!
Akrobatene?
Aladdin! Aladdin har lampen!
- Hagen din er fantastisk, Ali. - Vær så snill, ikke reis herfra.
Jeg har aldri sett sånn frodighet. Så uvanlige trær.
Gartneren min kalte det en skog.
- Jeg elsker hager. - Jeg også.
Som ung pleide å jeg sitte i trærne barbent og spille fløyte.
- Jeg har aldri fått klatre i trær. - Regler, ritual, restriksjoner.
Sånn er livet vårt.
Vær aldri redd for å bryte reglene om det bringer lykke.
Lykke er vanskelig å oppnå når man styrer et kongerike.
Det vet du.
Jeg lengter etter mer enn å regjere.
Hjemmet ditt er virkelig vakkert, prins Ali.
Enda vakrere av ditt nærvær, Deres Høyhet.
Vær så snill, ingen smiger. Det får jeg nok av hjemme.
Det får alle kongelige -
- men du har vel lært å skille mellom falsk og ekte?
Jeg gikk visst glipp av den timen.
La meg vise kapittelet damen hoppet over.
Skulle selv stjernene falle fra himmelen -
- kunne de ikke måle seg med glitteret i dine øyne.
Ikke engang den dummeste bondejente ville falt for det.
Lyden av latteren din -
- er som den søteste musikk og gleder hjertet mitt.
Det var bedre.
Dine hender er like varme som smilet ditt.
De er bare hender.
De skjelver, liksom hjertet ditt.
Jeg har lært leksen, prins Ali.
- Du lærer fort. - Jeg har en god lærer.
Og hva har eleven lært?
Det er øynene.
Munnen snakker kanskje, men øynene sier sannheten.
Da vet du sannheten om meg.
Deres Høyhet. Gjør meg selskap.
Prins Ali, jeg kan ikke...
Min hage, mine regler og... Det fins ingen.
Kom, jeg hjelper deg opp.
Moren min sa alltid:
"Aaliya, lille venn, det er sengetid."
"Månen vender tilbake i morgen."
- Aaliya? - Mellomnavnet mitt.
Far døpte meg til Shahzadi, for jeg var hans prinsesse.
Ikke bare til embetet.
Men mor døpte meg til Aaliya.
Har du noe privat navn å avsløre?
Mahgreb, hva gjør du?
Takk, "prins Ali".
Eller skal jeg si Aladdin?
- Øynene! Akrobaten! - Ja, min kjære.
Han har lurt oss til å tro at han er en prins.
- Palasset og hagen... - Bare magi.
- Slipp henne, Mahgreb. - Magi?
Sku.
Du har mant meg fram, mester. Befal meg.
Ånd, jeg liker palasset. Flytt det til den fjelltoppen.
Jeg skal regjere derfra som sultan.
- Med min nye brud, så klart. - Nei!
Ånd, flytt eiendelene mine til mitt nye hjem.
Takk, din idiot. Ha det hyggelig som fattig igjen.
Skal vi?
- Det var for godt til å vare. - Det var visiren.
Vi må dit og rette opp alt.
Hvordan? Vi har ingen hester, ingen kameler, ingen ånd. Mahgreb tok alt!
- Vi tar det tilbake. - Hvordan? Vi mangler våpen og magi.
- Vi har hverandre. - Han har en ånd.
- Vi går mens vi kan. - Han sparer oss kanskje ikke igjen.
Aladdin, dette er et tegn på at vi ikke skal omgås med kongelige.
- Deres problemer er ikke våre. - I himmelen er alle likestilte.
Så en ond mann ved makten angår oss ikke?
Alt skjedde på grunn av meg.
Jeg må rette det opp.
Jeg er med deg, Aladdin.
Jeg også.
Når en mann holder ut hånden, kan hans bror ikke nekte.
Eller en søster. Jeg er med.
Men bare fordi dere ikke klarer dere uten meg.
Skimret fra dine kinn får til og med månen og stjernene ril å skamme seg.
Hva vil du, visir?
Sultan for deg, mitt lam.
Jeg er ikke ditt lam!
Ånd, min forlovede trenger en passende skrud.
Som du befaler, mester.
Enda mer nydelig.
Ånd, du kan gå.
- Jeg gifter meg aldri med deg, visir! - Ditt gift svir.
Jeg drar snart ut hoggtennene dine.
Forbered deg, Aaliya. Elskede.
Bruk aldri det navnet!
- Det var alt, hvis vi ikke finner mer. - Det fins nok mer ved fjellet.
Det er så varmt. Vi tar oss ikke dit.
Aladdin, vi er nær Bagdad. Vi henter utstyr.
Vi rekker det ikke. Vi kjenner ikke Mahgrebs plan. Vi fortsetter.
- Jeg har det ikke travelt til gærningen. - Samad.
Jeg vet ikke hvilken skjebne som venter oss. Vær modig. Vi skal rette opp dette.
- Vil du dø for en løgn? - Selv visiren sa noe vist.
"Det er aldri sørgelig å godta skjebnen sin."
- Jeg liker ikke dette. - Jeg også. Det stinker trolldom.
Hallo! Hjelp meg!
Her er din lunsj, Deres Høyhet.
Dariush hadde hatt noe høytravende å si om han hadde vært her.
Hadde vi ikke vært her, så hadde han vært her.
- Det skjer igjen. - Vi må søke ly.
Samad!
Nei!
Jeg er ikke din kone!
Er det virkelig hele vår verden?
Som du befalte meg å vise.
Så mye land, enorme hav.
Det må være så mye å se.
Virkelig, mester. Vil du se en vulkan på kloss hold?
Det er virkelig noe å se med egne øyne.
Du trenger bare ønske.
Hva er en vulkan?
Glem det. Du kan fortelle senere.
Fortell mer om disse fjerne land og hvem som bor der.
- Om alt gull de eier. - Som du vil, mester.
- Trolldom. Mahgreb venter oss. - Jeg tror ikke det.
Han har lagt feller, men så han oss, så hadde han drept oss.
Vi er bare fluer i hans edderkoppnett.
Kanskje, men jeg må tro at det går an å rette opp.
Vi må prøve.
Skal vi dø i forsøket, som Dariush?
Som...
Dette er din feil. Hadde du ikke prøvd å få prinsessen, hadde vi vært i Bagdad!
Vi hadde planlagt neste forestilling! Nå er min bror død på grunn av deg!
Unnskyld, Naveena. Det skulle ikke bli slik.
Da går vi tilbake.
- Nå, før det er for sent! - Vi kan ikke. Vi må avslutte dette.
Skal vi dø for å redde en kvinne du tror at du elsker?
Det er ikke bare han.
Naveena, vi er en familie.
Vær så snill.
Dariush og Samad var mine brødre også.
Du er så blind!
Dariush og Samad hadde fulgt deg til verdens ende. Det ville vi alle gjort.
Men du førte oss hit og nå er de døde.
Jeg er ferdig. Jeg dør ikke for hennes skyld.
Følg hjertet ditt, du.
Mitt har dødd.
Jeg drar tilbake til Bagdad. Bli med meg og overlev -
- eller bli og vær tåper.
Jeg er lei for det, Naveena.
Vi må avslutte dette. Vi må stoppe Mahgreb.
- Mange vakter patruljerer. - Ønsket jeg så mange vakter?
- Det er sikkert visirens verk. - Det vinduet ser innbydende ut.
En mann på en annens skuldre bør ta seg inn uten problemer.
Hvor holder Mahgreb sultanaen fanget?
Dette kan bli lett eller vanskelig, min venn. Jeg løsner på knebelen.
Da gir du oss svar.
Hvis du roper -
- så er vi ikke like forsiktige.
Hvor holdes sultanaen fanget og hva er festmåltidet for?
- Dere er akrobatene. - Ja, vi skal redde sultanaen.
Hun er i andre etasje. Hun skal vies til sultanen i morgen.
- Sultanen? - Mahgreb har gjort seg selv til sultan.
Vi må skynde oss.
Unnskyld meg.
- Gi meg den. Du kan ikke slåss. - Jeg lærer.
- Shahzadi. - Du kom tilbake. Jeg er glad du kom.
- Er du? - Nei, det er jeg ikke. Du løy for meg.
- Jeg kan forklare, men ikke nå. - Vi må vekk herfra, fort.
- Det forklarer saken. - Jeg trenger ikke å reddes, men takk.
Jeg måtte. Alt er min feil, jeg må rette det opp.
Ærligheten din er forfriskende. Jeg ser fram til fortellingen din.
Det er ikke over ennå.
Så lang tid det tok.
Ga sandfellene dere problemer?
Shahzadi, min blomst. Omgår du med pakket igjen?
Til og med i slavedrakt er du hagens vakreste blomst.
Men...
Ånd.
Mye bedre. Kom nå.
Sett deg ved siden av meg, min sultana.
Jeg er ikke din sultana!
Ånd.
For noen utsøkte kirsebær.
Liksom ditt fall.
Du har dårlig smak, visir.
- Sultan. - Uten ånden er du en ynkelig mann.
Med en liten øgle.
Jaså? Vi får rette opp det.
Ånd, sørg for at min elskede Tanin blir en verdig motstander til akrobaten.
Sørg for at han puster ild. Det gjør saken mer interessant.
Som du befaler, mester.
- Hva tenkte du? - At han skulle slåss selv.
Overlever vi, så dreper jeg deg.
- Aladdin! - Folket vil ha en hersker, ikke en venn.
Her, ditt forvokste rumpetroll!
En sultan leder og straffer ved behov. Bare en mann forstår sånt.
En ekte mann trenger ingen ånd for å lykkes!
Kanskje, men det hjelper.
Her borte, ditt store, stygge, rapende beist!
Zamir!
Mot erstatter ikke dyktighet.
Tusen piskeslag holder ikke for deg!
- Flykt, din idiot! - Ja. Flykt, din idiot.
Flykt tilbake til hullet du kom ut av, så lar jeg deg leve.
Han gir aldri opp så lett.
Han pønsker på noe.
- Vakter, finn ham og drep ham. - Du er en slange fylt av løgner!
Aldri mot deg, min søte.
Rolig. Dette er snart over.
For en tæl. Du blir min like når din sjel smelter sammen med de mørke.
Ånd, hent min rituelle skål og mine verktøy.
Vi skal gjennomføre en seremoni.
Som du befaler, mester.
Jeg viste litt svartekunst for narren Aladdin.
- Han forsto ingenting. - Dåraktige dødelige.
Ja. Ja, det er han.
- Du mente vel Aladdin? - Selvsagt, mester.
Jeg kaller dere, o mørke.
Jeg gir mitt eget blod.
Min hengivenhet er fullkommen.
Jeg har tilbudt dem ditt sinn og din sjel.
Resten av deg blir min belønning.
Du får aldri nyte den, ditt svin!
Jeg elsker din tross. Vi blir perfekte for hverandre når den blir min.
Hvilken mann trenger magi for å tvinge sin vilje på en annen?
Du ga hjertet ditt til en bonde! En sjarm du aldri viste meg.
Var det da alt begynte? Stakkars tåpe.
Hjertet mitt har aldri tilhørt deg!
Din skarpe tunge blir det første jeg stilner!
De mørke gjør meg til sitt ansikt. Jeg er deres levende kar.
Når du har sånn makt, hvorfor trenger du da meg?
De forlanger en høy pris.
Mine år vil falme som løv som faller fra trærne om høsten.
Du blir mitt verktøy og virkeliggjør min vilje -
- så jeg er fri til å leve mitt liv med henne.
Det blir den siste magi jeg utøver.
De mørke kaller på deg, Shahzadi!
Stopp, din idiot. Det er meg. Mahgreb er beskyttet.
Tilintetgjør karet og redd Shahzadi.
Tror du at du har vunnet?
Din usle hund. Ta din belønning.
Tanin!
Dragens svake punkt er øynene! Sikt på øynene!
Jeg må innrømme at jeg er imponert, akrobat.
Få menn har sånne dager og overlever.
Du sjarmerte en sultana og vant hennes hjerte.
Du klarte dere gjennom Dødens Grotte. Nevnte jeg at den heter det?
Du fikk en ånd, et palass og ekte kjærlighet, alt på samme dag.
Du har kjempet mot en drage.
Alt for hennes skyld.
Var det verdt det? Skal vi spørre vennene dine?
Du hadde vel venner med deg da du kom?
Lojale venner, som jeg husker.
"Lojale til døden" heter det vel?
Og alle møtte de sin død da de hjalp deg å finne ekte kjærlighet.
Jeg innså nettopp at du er akkurat som jeg.
Du kaster bort alt og alle for å få det du vil ha.
Du ville kunne være sønnen min!
Der er en av vennene dine.
Jeg Tor jeg får høre skriket hans i drømmene mine i natt.
Det kommer du til å gjøre.
Så lang tid det tok.
Han er din, min venn.
Vi dør sammen, visir.
Du har ikke lært noe, idiot.
Dø nå og la meg leve i fred.
Tamin.
Det var en feil å ansette en akrobat.
Allah, styr min hånd.
Tamin!
Shahzadi ga deg en kraftfull amulett den dagen, akrobat.
Nei!
- Ånd. Drep ham. - Ja, mester.
- Hva skjer? Hvorfor lever han? - Jeg er også forbløffet, mester.
- Er amuletten så kraftig? - Ja, og han er en bevegelig akrobat.
- Hans dyktighet er unik. - Jeg er din mester. Adlyd meg.
Alle dine ønsker er min lov.
- Drep den mannen. - Ja, mester.
Han har visst Allahs gunst.
- Nok nå! Det er jeg som har lampen! - Jeg ser ingen lampe.
Han som holder lampen befaler meg.
Her er lampen som befaler deg.
Ja, lampen som binder meg med sin makt. Den må aldri knuses.
- Fjern ham fra mitt åsyn. - Ja, mester.
Endelig. Aldri har jeg hatt en større torn i siden.
Vi har mye å diskutere, ånd.
Det er ikke plass for vennskap i maktens korridorer.
Du tar feil, Mahgreb. Vennskap er den største skatten av alle.
Lever du fremdeles? - Fordømte slave. Drep ham nå.
Ingen lampe, ingen mester.
Greit.
Endelig.
Du snakker om vennskap. Kniven ser ut til å behøve en kompanjong.
Håper det er nok liv igjen i deg for å se hva jeg gjør med din siste venn.
Hva har du tenkt å gjøre med den?
Dette.
- Du kom tilbake. - Du klarer deg ikke uten meg.
Ånd, kom fram!
De mørke er fremdeles med meg, bonde!
Helt til slutten unngår du din skjebne.
- Å dukke er yrket mitt. - Det er det eneste du er god til.
Det var for øgla mi. Det var for at du stjal lampen.
Og det var for at du stjal hjertet hennes.
Blir det noe for at jeg er en bedre mann enn du?
En passende slutt for den som ville bli prins.
Som du sa, vi må alle omfavne skjebnen vår.
Ingen ånd, venner, ingen amulett. Ingen magi.
Dø, akrobat!
- Han later som. - Han virker forvirret.
Tror han at jeg er en engel, så er han virkelig forvirret.
Ikke ennå, mitt hjerte.
Du har vært bevisstløs i mange dager.
- Mahgreb? Hvor er vi? - I sikkerhet. Hjemme i senga.
Mahgreb fins ikke mer. Du drepte ham.
Nei, en vind feide ham utfor stupet.
Ikke en vind.
Jeg ga ham et dytt. En annenrangs trollmann får ikke drepe min beste venn.
Takk, Murat. Min venn.
Hva gjør du nå? Hvor skal du? Jeg ødela lampen.
Hvor jeg vil, tidligere mester. Jeg er ikke lenger bundet til lampen.
Det gleder meg. Du har fortjent friheten.
- Jeg bør vel også dra? - Dra?
Hjem. Jeg vil ikke gi deg flere problemer.
Du er hjemme.
Nå og for alltid.
Jeg fant denne.
Du gir meg ingen problemer. Ikke nå lenger, iallfall.
Men... Men...
Jeg er ikke den du tror. Jeg er ingen prins. Jeg løy for deg.
Jo, du er en prins. Her inne.
Hele mitt liv har jeg hatt alle bekvemmeligheter jeg har kunnet kjøpe -
- unntatt kjærligheten fra en verdig mann.
Du er en verdig mann, Aladdin.
Som sultana skriver jeg lovene og gifter meg med hvem jeg vil.
Jeg velger deg, hvis du vil ha meg.
Jeg har vel ikke rett til å nekte sultanaen noe.
Aladdin, hva var det siste du sa til Mahgreb?
Vi må alle omfavne skjebnen vår.
Unna, alle sammen!
Jeg har et bryllup å planlegge.
Tekster: Per Olav Wiborg-Maurstad www.ordiovision.com